Mirage Productions Pristato
Berlynas, Vokietija
Tu manęs nepažadinai.
Tu miegojai.
Tu negali pakęsti, kai aš nepapusryčiauju su tavimi.
Aš išviriau tau kiaušinį. Matai? Vargu ar aš būčiau išviręs jį,
Jei nenorėčiau tavęs pamatyti. Arbatos ar kavos?
Ar bent viena moteris buvo apsistojusi tiek ilgai,
kad suprastų tai, kas dedasi tavo galvoje?
Ką veiki šiąnakt?
Pasimatysiu su savo dukra.
Dukra? Tu seniai apie ją nieko neužsiminei.
Iš tikrųjų?
Na, ji jau metus užsienyje.
Ar sakei arbatos?
Aš išeinu.
Pasilinksmink su dukra.
Prašau parodyti bilietus.
Parodykite bilietus. Atleiskit.
Bilietus.
Prašau parodyti bilietus.
Neustadt, Vakarų Vokietija 1958
Ei, ei tu!
Kojas. Pakelk kojas.
Ei, vaiki.
Atsistok.
Viskas gerai.
Na štai. Kur gyveni?
Tai ten. Dabar jau pats nueisiu. Dėkoju.
Viso gero.
Saugok save.
Aš susirūpinusi dėl jo. Jis blogai jaučiasi.
Vaikinas sako, kad jam nereikia gydytojo.
- Reikia. - Man nereikia daktaro.
- Tuomet puiku. - Piteri.
Dėl to mes nesiginčysime.
Primink man. Kiek tau dabar metų?
Maiklui 15.
Jam skarlatina.
Jis tikrai pragulės lovoje bent keletą mėnesių.
Visiška izoliacija.
Emilija, nesiartink. Jis gali tave užkrėsti.
Emilija!
Kaip jautiesi?
Geriau.
Norėjau tau kai ką pasakyti...
...tądien, kai susirgau, man padėjo moteris.
Ji tau padėjo?
Taip. Ji parvedė mane namo.
Ar turi jos adresą?
- Ar yra kas? - Taip?
Atnešiau jums šias gėlės, kad padėkoti jums.
Padėk jas ten, į kriauklę.
Būčiau atėjęs anksčiau, bet aš pragulėjau lovoje tris mėnesius.
- Ar dabar tau geriau? - Taip. Ačiū.
- Ar tu visados silpnos sveikatos? - O, ne. Prieš tai nesu sirgęs.
Tai labai nuobodu. Nėra ką veikti.
Negalėjau net prisiversti skaityti.
Na, dar kartą dėkui.
Palauk.
Eisiu su tavim. Turiu eiti į darbą.
Palauk prieškambaryje, kol aš persirengsiu.
Pirmame aukšte yra dar du kibirai.
Gali juos pripilti ir užnešti viršun.
Atrodai juokingai. Tik pažiūrėk į save, vaiki.
Tu negali toks grįžti namo.
Nusiimk drabužius. Paruošiu vonią.
Ar tu visada maudaisi vonioje su kelnėmis?
Viskas gerai. Aš nežiūrėsiu.
Atnešiu rankšluostį.
Tai štai kodėl tu grįžai.
Tu tokia graži.
Apie ką tu šneki, vaiki?
Tik pažiūrėk į mane.
Lėtai.
Lėtai...
Ššš...
Tu pastatei motiną į nepatogią situaciją.
Kiek dar kartų sakyti? Aš atsiprašau.
- Tu ją išgąsdinai. - Aš pasiklydau ir viskas.
Štai kodėl pavėlavau. Ar galiu dar ?
Kaip kas nors galėtų pasiklysti gimtąjame mieste?
Aš norėjau eiti į pilį, bet atsidūriau laukuose.
- Tai juk skirtingose pusėse. - Ne tavo reikalas.
- Jis meluoja. - Jis nemeluoja.
Maiklas niekada nemeluoja.
Nusprendžiau, kad rytoj grįšiu į mokyklą.
- Daktaras sakė - tau reikia 3 savaičių. - Na, aš vistiek eisiu.
Piteri?
- Ei!
Patinka tai?
Štai taip.
Ne, ne taip greitai.
Viskas gerai.
Dar kartą.
Koks tavo vardas?
- Ką? - Tavo vardas.
- Kodėl nori žinoti? - Aš čia buvau jau tris kartus.
Ir noriu žinoti tavo vardą. Kas negerai?
Nieko, vaiki.
Viskas gerai.
- Mano vardas Hana. - Tu atrodai tokia įtartina.
- O koks tavo, vaiki? - Maiklas.
Maiklas. Hmm.
Taigi aš su Maiklu.
Hana.
Paslapties idėja - svarbiausia Vakarų literatūroje.
Gali sakyti, kad visa charakterio esmė
nusakyta žmonių,
turinčių konkrečią informaciją,
kuri, dėl įvairių priežasčių,
kartais ydinga, kartais kilni;
jie siekia jos neatskleisti.
Tu niekados nesakai man, ką mokaisi.
Mokausi?
Mokykloje.
- Ar mokaisi kalbų? - Taip.
- Kokių? - Lotynų.
Pasakyk ką nors lotyniškai.
Tai Horacijus.
Tai nuostabu.
Ar nori, kad pasakyčiau ką nors graikiškai?
Tai gražu.
Kaip gali tai sakyt?
Kaip gali žinot, jei neturi žalio supratimo, ką tai reiškia?
Ką mokaisi vokiečių kalba?
Studijuoju pjesę,
Kurią parašė Goholdas Efraimas Lesingas. Ar esi apie jį girdėjusi?
Pjesės pavadinimas - Emilija Galoti. Gali ją paskaityti.
Geriau paklausysiu tavęs.
Gerai.
"Pirmas veiksmas. Pirma scena.
Vieta : vienas iš princo kambarių.
Princas..."
Man nelabai sekasi.
Tęsk.
"Nusiskundimai, ir daugiau nieko.
Dėl Dievo meilės, ar liko dar kas nors be darbo?
Tiesiog įsivaizduok, kad žmonės pavydi mums."
Tau tai sekasi, ar ne?
Kas sekasi?
Skaityti.
Kas čia juokingo?
Nemanau, kad yra dalykų, kurie man sektųsi.
Ką tu darai? Kas tai?
Kodėl elgeisi taip, lyg manęs nepažinotum?
Tu nenorėjai manęs pažinot! Tu juk matei, kad aš buvau pirmame vagone!
- Tai kodėl tu sėdėjai antrame? - Ką tu manei, kad aš dariau?
- Kodėl manei, kad aš ten? - Iš kur man žinot?
Aš dirbau. Einu į vonią.
Ir norėčiau likti viena.
Tai gal išeisi?!
Aš...Aš nenorėjau tavęs nuliūdinti.
Tu neįstengtum manęs nuliūdinti.
Tu man ne toks svarbus, kad sugebėtum mane nuliūdinti.
Aš nežinau, ką pasakyti.
Aš niekada neturėjau tokių santykių su moterimi.
Mes kartu jau 4 savaitės,
ir aš negaliu gyventi be tavęs.
Negaliu.
Net tokia mintis mane žlugdo.
Aš sėdėjau antrame vagone, nes manaiau, kad mane pabučiuosi.
Vaiki, tu manei, kad mes galėtume mylėtis tramvajuje?
Ar tai tiesa, ką tu pasakei?
Aš tau nerūpiu?
Ar tu man atleidi?
Ar tu mane myli?
- Ar turi knygą? - Taip, turiu.
Pasiėmiau vieną šįryt su savimi.
- Kas per knyga? - Homero "Odisėja".
Tai mano namų darbas.
Mes keičiame tvarką, kuria vadovavomes ligi šiol.
Pirma paskaityk man, vaiki. Tuomet pasimylėsim.
- Homero "Odisėja" - Kas ta odisėja?
Kelionė. Jis išsiruošia kelionėn.
Gerai.
"Dainuok man vyru, Mūza, vingiuojančiu ir sukančiu
per laiką ir jis vėl išklysta iš kelio, kai tik jis apiplėšė
- Šventas Trojos kalvas" - Eikš čionai.
"Jis prispaudė jos ranką prie savo lūpų.
Ji buvo mirusi.
Virš visų pagalbų, arba jų poreikio."
"Pakeliui atsidūriau aš vietoje, kurioje radau skylę,
tokią didelę kaip miegamasis, visur kabėjo vijokliniai augalai.
ir radau ten miegantį vyrą.
Ir jis buvo mano senasis Džimas.
"Kai tu nusileidai, aš maniau, kad galėčiau su tavimi sueiti
ant žemės ir be šūksnio. Bet kai matau tą namą,
aš pradedu lėtinti žingsnius.
"Ledi Čaterlei jautė jo nuogą kūną prieš save,
kai jis įėjo į ją.
Vieną akimirką, jis vis dar buvo joje..."
Tai bjauru.
Iš kur tu tai gavai?
- Pasiskolinau iš kai ko mokykloje... - Na,...
Tau turėtų būti gėda.
Tęsk.
"'Milijonai irzlių mėlynų biurokratų didžiuliame taifūne!
Tai vanduo! ' 'Bet ką tu tikėjaisi rasti žemėje?
- Viskį. - "'Viskį, po perkūnais, viskį! '
'Viskį? Nagi, kapitone, tu turbūt juokauji."'
Šiandienai užteks, vaiki.
Nemanai, kad galėtume padaryti pertrauką?
Gal galėtume važiuoti į kelionę?
- Kokią? - Su dviračiais.
Tik dvi dienos.
Turiu žemėlapį. Sugalvojau maršrutą.
Pažiūrėk. Ką manai?
Turbūt tau patinka planuoti, ar ne?
"Aš nebijau.
Aš nieko nebijau.
Kuo daugiau kenčiu, tuo daugiau myliu.
Pavojus tik įaudrins mano meilę.
Sustiprins. Suteiks prieskonio.
Būsiu vieninteliu tavo angelu.
Tu paliksi gyvenimą daug gražesnė, negu buvai gimusi.
Tu nukeliausi į rojų, kuris tau sakys:
'Tik vienintelis dalykas gali padaryti sielą pilnaverte. Ir tai yra meilė.
- Sveiki. - Sveiki.
- Atleiskit. - Sveiki.
Ar žinai, ko norėtum?
- Emm.. - Ką užsisakysi tu?
- Užsakyk tu. Paimsiu tą patį. - Gerai.
Emm...
Prašau dviejų dešrelių, dvigubos bulvių salotų porcijos ir du alaus.
- Dėkoju. - Ačiū.
- Tikiuosi, kad tavo mama buvo patenkinta. - Dėkui.
Jai labai patiko maistas.
Važiuojam.
Štai, leisk parodyti kur važiuosim.
Viskas gerai, vaiki.
Aš nenoriu žinoti.
- Ką veiki? - Rašau poemą. Apie tave.
- Ar galiu išgirsti? - Ji dar nebaigta.
Kada nors tau paskaitysiu.
- Labas rytas, Hendrikai. Labas rytas, pone Bergai.
- 306 posėdžių salė. - Dėkoju.
- Viskas gerai, Maiklai? - Taip.
- Paskubėk. Žinai, kokia ji. - Iki pasimatymo!
Sėkmės.
Prašau visų atsistoti.
Galite sėstis.
Prašau, atsakove.
Jos ateina.
- Labas. - Labas.
- Ką ji sakė? - Labas rytas, panelės.
Pasveikinkite savo bendraklasius. Elkitės su jais mandagiai.
- Sėskit. - Labas.
- Mano vardas Sofija. - Mano - Maiklas.
Odisėja.
Pasiimkite savo knygas.
Visi mano, kad Homero tema - grįžimas namo.
Iš tiesų, Odisėja yra apie kelionę.
Namai, tai vieta, apie kurią svajojama.
Bergai, nenoriu tau trukdyti, bet mes turėtume mokytis Homerą, o ne Sofiją.
- Nuostabu, tiesa? - Nuostabu.
Bus puiki vasara.
- Kodėl taip anksti išėjai? - Jis visad išeina anksti.
- Ar turi kažkur eiti? - Pasimatysim rytoj.
Atsiprašau, kad pasivėlinau.
Užsilaikiau mokykloje.
Turiu naują knygą.
Ledi su šuneliu.
Kurią parašė Antonas Čechovas.
"Esmė buvo tame, kad šokių vakarėlyje pasirodė naujas žmogus,
ledi su šuneliu."
Šmitc, vienai minutėlei.
Skaičiau ataskaitas apie jus. Visas iki vienos. Puikus darbas.
Jūs dirbsite ofise.
Jus paaukštino. Sveikinu.
Eime iš čia!
Nagi! Maiklai, mes išeinam. Eime!
Eime, Maiklai!
Tai bus siurprizas tavo gimtadienio proga.
- Eime! - Kas yra?
- Atsiprašau. Iš tikrųjų. - Mes manėm, kad tau patiks.
Mes turim alaus! Pašoksim!
Aš kai kam pažadėjau.
Maiklai, prašau!
"Šen ir ten žvaigždžių ir lempų atspindžiai
virpėjo ir judėjo ant banko sienos."
- Vaike, vaike. - Kas?
- Nustok. - Kas dabar negerai?
Nieko.
Nieko blogo.
Žinai, tu niekada neklausi.
Tau sunku paklausti kaip aš!
Tu niekada neprašai.
Šiandien juk mano gimtadienis.
Šiandien mano gimtadienis ir viskas!
Tu net niekada nepasidomėjai kada jis.
- Jei nori kovos, vaiki... - Nenoriu aš tos kovos!
- Kas su tavimi negerai?! - Koks tavo reikalas!?
Visada pagal tavo taisykles. Dėl visko.
Darome tai, ko nori tu. Ir taip visados.
- Mano draugai ruošė man vakarėlį. - Tai kodėl tu čia?
Grįšk į savo vakarėlį. Ar to tu nori?
Ir visados turiu atsiprašinėti aš.
Tu neprivalai atsiprašyti. Niekas neprivalo.
Karas ir Taika, vaiki.
Dabar tau metas grįžti pas savo draugus.
Ar tau viskas gerai?
Tai jis.
Gerai.
Atnešk berniukui ko nors pavalgyti.
Manau, kad mes visi žinojom, kad vieną dieną tu vėl grįši pas mus.
Pone Bergai? Jau 8 vakaro.
Jūsų dukra.
Dėkoju.
Džulija.
- Nepriverčiau tavęs laukti? - Aš atėjau anksti.
Sveika sugrįžusi.
Taigi, kaip tu nuspręsi?
Aš nežinau.
Na, aš laiminga grįžusi į Berlyną.
- Ar matei savo motiną? - Mhm.
Norėjau atitrūkti nuo visko. Ir viskas.
Tai buvo Paryžius, ir tai negalėjo būti kita vietovė.
Atitrūkti nuo tėvų?
Baiminuosi, kad aš buvau sunkaus būdo.
Aš ne visada buvau su tavimi atviras.
Aš su niekuo nesu atviras.
Aš žinojau, kad tu atitolęs.
Žinai...Aš visada maniau, kad tai mano kaltė.
Džulija.
Ir kaip gi tu dėl to klysti.
- Greitai pasimatysim. - Iki pasimatymo.
- Labanakt, tėti. - Labanakt.
Tie, kurie lanko specialų seminarą,
prašau pasilikti šioje patalpoje.
Profesorius Rohlas tuoj bus čia.
Na, matomai, kad mes gana maža grupė.
Maža grupė išrinktųjų.
Iš tiesų, tai bus unikalus seminaras.
Pradėsim nuo knygų sąrašo, ponai.
Karlas Džasperas...
- Ir ponios. - ... Vokietijos Kaltės Klausimas.
Taigi, štai kur tu.
Taip.
Užeik.
- Tu dirbi rimtai. - Turbūt.
Tu rimtas berniukas.
Aš taip buvau išauklėtas.
O kaipgi tu? Ar tu rimta?
Ar tu įsitikinęs, kad nori šiąnakt dirbti?
Taip.
Bet aš dirbsiu ne kiekvieną naktį.
Pasimatysim rytoj.
- Taip. Būtent. - Tiesa.
Tau reikia padėti.
- Kam čia policija? - Jie nerimauja dėl demonstracijos.
- Už ar prieš? - Abu.
Oho. Tai cirkas.
Visiems stoti.
Visi fotografai privalo palikti salę.
Prasidėjo teismo posėdis. Prašau visų sėstis.
Visų pirma, norėčiau išgirsti pasiūlymus
iš kiekvienos pusės advokato.
Jie ginčysis, kad nėra jokios priežasties laikyti kaltinamuosius kalėjime,
kol nebus nuspręsta dėl būsimo lygtinio paleidimo.
- Bylas nagrinėsiu vieną po kitos. - Reikia rašiklio?
- Aš jį turiu. - Hana Šmitc.
- Jūsų vardas Hana Šmitc? - Taip.
Ar galite kalbėti garsiau?
- Mano vardas Hana Šmitc. - Dėkoju.
- Jūs gimėt 1922 Spalio 21-ąją? - Taip.
Hermanstadte.
- Ir dabar jums 43-eji ? - Taip.
- Jūs prisijungėte prie SS būrio 1943? - Taip.
Kokios to priežastys?
Tuo metu dirbote Siemens gamykloje?
Taip.
Neseniai jums buvo pasiūlytas paaukštinimas.
Kodėl jūs nusprendėte prisijungti prie SS?
- Prieštarauju. - Perfrazuosiu savo klausimą.
Aš bandau įsitikinti,
ar jos neprivertė to padaryti, khm,
nesavo noru.
- Girdėjau, kad ten siūlo darbą. - Tęskit.
Aš dirbau Siemens kompanijoje,
kai sužinojau, kad SS ieško žmonių.
Ar žinojote, kokį darbą jums teks dirbti?
Jie ieškojo sargybinių.
- Aš įsidarbinau ten. - Iš pradžių jūs dirbote Aušvitce?
- Taip. - Iki 1944.
Tuomet jus pervedė į mažesnę stovyklą netoli Krokuvos?
- Taip. - Kaip tu?
- Jūs padėjote pervežti kalinius... - Gerai.
...į vakarus 1944-ųjų žiemą, taip vadinamaisiais mirties žygiais?
- Taigi, sakyk, ką manai? - Nežinau.
Aš tikėjausi visai ne to.
Ne to? Kaip suprasti? O tai ko tu tikėjaisi?
Maniau, kad tai jaudina.
Jaudina? Kodėl?
Kodėl tu manei, kad tai jaudina?
Nes tai teisingumas.
Visuomenė mano, kad jie vadovaujasi kažkuo, kas vadinasi moralė,
bet taip nėra.
Jie vadovaujasi kažkuo, kas vadinasi įstatymas.
Tu nesi kaltas vien dėl to, kad dirbai Aušvitce.
Aštuoni tūkstančiai žmonių dirbo Aušvitce.
Tik 19 iš jų buvo nuteisti ir tik šeši iš tų 19 - už žmogžudystę.
Kad įrodyti žmogžudystę, turi įrodyti tikslus.
Tai įstatymas.
Klausimas ne tas, ar tai blogai,
bet tas, ar tai legalu.
Ir ne pagal mūsų įstatymus, ne.
- Bet pagal laiko įstatymus. - Bet ar tai ne...
- Kas? - ...siaura?
O, taip. Įstatymas - siauras.
Kita vertus,
Aš įtariu žmones, kurie žudo kitus žmones,
manančius, kad tai blogai.
Panele Šmitc, ar jums žinoma ši knyga?
- Taip. - Šios knygos dalis
jau buvo perskaityta mūsų teisme.
Ją parašė išgyvenusioji,
kalinė, kuri išgyveno.
Ilana Mafer.
Ji buvo stovykloje būdama dar vaikas, ar ne taip?